1953. aasta augustis oli Iraanis võimul demokraatialik valitsus.
Parlament ja armastatud peaminister Mohammad Mossadegh
oli riigistanud naftatootmise, et kontrollida riigi peamist maavara.
Siis sekkus CIA.
"Ma poleks 1947. aastal CIA asutamisega nõus olnud,
kui oleksin teadnud, et sellest saab Ameerika gestaapo. Harry Truman.
Välisministeerium
Joe Ayella film
"Maailm muutub. Head ideed ei pruugi hiljem seda enam olla. Eisenhower.
"Vähesed operatsioonid on nii plahvatusohtlikud
CIA Iraani 1953. aasta riigipöördest.
"Uus algus. President Obama kõne moslemimaailmale.
On au viibida igaveses linnas Kairos.
Kohtume Ühendriikide ja moslemite jaoks väga pingelisel ajal.
Pingete põhjused on ajaloolised, asi pole praeguses poliitikas.
Hulga aastaid on Iraan end minu kodumaaga vastandanud.
Meie suhete ajalugu on tormiline.
Islamirevolutsioonist alates on Iraanis võetud vangi
ja vägivallatsetud Ühendriikide sõdurite ja eraisikute kallal.
Külma sõja ajal aitas USA kukutada Iraani demokraatlikku valitsust.
See on hästi teada.
Ma ei tea CIA-st midagi. Eriti mitte 1953. aastal.
Pole aimugi.
Vabandust, aga ma ei tea sellest midagi.
Puudub igasugune info. - Pole kuulnudki.
Pole aimugi.
Palun korrake.
Ma polnud 1953. aastal sündinud ja ma pole riigipöördest kuulnud.
See juhtus enne mind.
Kui Eisenhoweri valitsus otsustas Mossadeghi kukutada,
tegi Allen Dulles selle ülesandeks Kermit Rooseveltile.
1953. aasta augusti alguses saabus Kermit Roosevelt Teherani
ja alustas salaoperatsiooni.
Seda operatsiooni on põnev uurida, sest saame vastuse küsimusele,
kuidas valitsust kukutatakse.
ahhi naasmine. Mossadegh on sõjaväelises riigipöördes kukutatud.
Endise peaministri rüüstatud maja on tunnistajaks
kolm päeva kestnud ja riigipöördega lõppenud verisele ülestõusule.
Kujutlege, et teid saadetakse valitsust kukutama.
Mida te esimesel päeval teete? Aga teisel?
Mossadegh on vahistatud ja ootab riigireetmise eest kohut.
Rooma pagenud ahh saabub
tema võimule naasmist sepitsenud kindral Zahedi kaitse all koju.
Kindralil on vastmoodustatud valitsuses nüüd tugev toetus.
Kabinetiliikmeid näeme koos ahh Pahlaviga.
Kuidas siis valitsust kukutada?
Iraan
AMEERIKLASTE KORRALDATUD RIIGIPÖÖRE
Pärsia
Paljud Lähis-Idas asuvad riigid on n-ö kokku klopsitud riigid,
väliste jõudude poolt I maailmasõja järel loodud riigid.
Stephen Kinzer ajakirjanik ja kirjanik
Paljud, kes piirkonda ei tunne, panevad Iraani samasse patta.
Aga see ei ole nii. Tegelikult on vastupidi.
Iraan ehk endine Pärsia on maailma vanemaid tsivilisatsioone.
Kui eurooplased veel looma- nahkadesse mässituna koopas elasid,
korraldasid pärslased astronoomilisi katseid,
uurisid matemaatikat ja kirjutasid kaunist luulet.
See tsivilisatsioon tunneb hästi oma ajalugu,
nad olid enesekindlad ja iseteadvad. Nende ajalugu ulatus ammusesse aega.
Tegu polnud äsja loodud end otsiva riigiga.
1908. aastal avastasid britid Iraanist naftat.
Geoloogid said teada, et Iraan asub keset naftavälju.
Britid vajasid naftat autode, mereväe ja majanduse elavdamise jaoks.
Aga Suurbritannias naftat ei leidu.
Iraanis leiti naftat ja britid otsustasid,
et tahaksid seda maavara kontrollida.
Varsti pärast nafta leidmist asutati Briti-Iraani naftakompanii,
mis ostis enamiku sellest ära ja sõlmis Iraaniga kontsessioonilepingu.
Kogu Iraani nafta kuulus sellele Briti ettevõttele
ja õigus Iraanis naftat puurida kuulus sellele ettevõttele.
1920ndatest alates muutus nafta väga tulusaks.
Ervand Abrahamian ajaloolane
Ja see, kuidas kasumit jagati, oli jabur. Iraan sai 16% kasumist,
kasumit arvestati nii, et Iraan jäi rahast ilma.
Raamatupidamisandmeid ei avaldatud isegi Iraani valitsusele.
1951. aastal valiti Mohammad Mossadegh Iraani peaministriks.
Tegu oli väsimatu uuendajaga,
kes oli rahva huvide eest väljas ja äraostmatu.
20. sajandi ajalugu pole võimalik temata kirjutada.
Mohammad Mossadegh oli pikka aega väga silmapaistev poliitik.
Malcolm Byrne rahvusliku julgeoleku arhiivi juht
Tema sugulased olid Kachari dünastia liikmed
ja ta paistis mitme kümnendi vältel väga eredalt silma.
Enne peaministriks saamist oli ta häälekalt vastu sellele,
et britid kontrolliksid Iraani naftatööstust
ja Iraani kui riiki üldse.
Meeles tuleb pidada seda,
et Iraanis tõstis pead rahvuslik liikumine.
Brittide vastu oli võideldud 19. sajandi lõpust saati.
Trita Parsi USA-Iraani suhete ekspert
Tekkis tunne, et on aeg päriselt iseseisvuda.
Iraani tohutud naftavarud põhjustasid rahvuslaste ülestõusu
ning Iraani valitsus võttis nafta töölemise ja jaotusvõrgu üle.
Naftasadamas toimunud demonstratsioonide käigus
kisti alla ettevõtte sildid ja üles tõmmati Iraani lipp.
Siis õnnestus tunnustatud juristil Mossadeghil tõusta
riigis väga mõjuvõimsale kohale.
Ta oli 20. sajandil arengumaailma üks väljapaistvamaid tegelasi.
Oluline on teada, et enne teda polnud vaestest riikidest
esile kerkinud ühtegi inimest,
kes universumi valitsejatele nii avalikult vastu oleks hakanud.
Keegi polnud öelnud, et see maavara kuulub meile.
Mis siis, et olete asutanud ettevõtteid ja sõlminud lepinguid.
See on ebaaus. See on meie maavara, aga me oleme äärmiselt vaesed.
Meil on vaja selle eest saadavat raha ja me nõuame seda endale.
Teda huvitas riiklik iseseisvus
aga asi polnud ainult selles. Ta polnud vaid rahvusliider.
Tema eesmärgiks oli liberaalne demokraatia.
Ajakiri Time valis Mohammad Mossadeghi 1951. aasta inimeseks.
Nominendid olid Douglas McArthur, Harry Truman, Winston Churchill
ja hulk teisi silmapaistvaid isikuid.
Ja neil oli õigus ta oli sel ajal maailma kõige olulisem isik.
Ta tegutses paljude iraanlaste toetusel.
Ta soovis, et naftatulu jääks Iraanile.
Varem ei jäänudki Iraanile midagi.
Iraanlased hakkasid naftaettevõtte vastu välja astuma
ja sooviti, et lepingut muudetaks.
Andke meile 50 protsenti ja teile jääb 50 protsenti.
Mitte 90 või rohkem keegi ei teadnud,
sest iraanlasi raamatupidamise ligi ei lastud.
Naftaettevõte keeldus.
Nad ei taganenud millimeetritki ja olid väga kangekaelsed.
Kolonisaatoritele omane suhtumine oli säilinud
ja mõte, et mõni vaene riik võiks neile survet avaldada
või tingimusi dikteerida, oli mõeldamatu.
Oluline on see, kes naftatootmist kontrollib.
Tootmist kontrollides saad otsustada,
kas tootmist suurendada või vähendada ning see määrab hinna.
Mossadegh aga ohustas seda, sest tootmist riigistades andis ta mõista,
et teie ei juhi enam tootmist, Iraan juhib seda.
Meie otsustame, kui palju toota ja kellele müüa
ning võime seeläbi turgu mõjutada. See muutus ohtlikuks.
Kontroll Lähis-Ida nafta üle
polnud oluline ainult brittide, vaid ka ameeriklaste jaoks.
Nad ei soovinud, et teised Lähis-Ida riigid hakkaksid arvama,
et tuleb vaid natuke mässata ja tehakse järeleandmisi.
Nõuti kompromissi, aga britid ei tahtnud kontrollist loobuda.
Hakati rajama parke, ehitama ujulaid...
1951. aastal öeldi, et iraanlased peaksid tänulikud olema,
sest me ehitasime neile ujulad.
Ujula maksis umbes 2000 naela.
Mis see ära ei ole, kui kasum on 50 miljonit naela aastas.
Lawrence Wilkerson erukolonel
Neid koheldi nagu mustanahalisi ameeriklasi enne kodusõda
või pärast kodusõda, kui rääkida majanduslikust, mitte päris orjandusest.
Ja nad jätkasid Iraani anastamist ja riisumist.
Pärslaste vastumeelsus AIOC-i suhtes oli igati mõistetav.
Britid ei osanud sellises olukorras käituda.
See oli midagi uut, aga nemad olid vanas kinni.
Esimene mõte oli, et saadame sõjaväe Iraani vallutama.
Harry Truman sai Washingtonis haisu ninna ja läks raevu.
Harry Truman ütles, et ta ei kavatse seda taluda.
See on imperialism ja kolonialism. Sõda just lõppes.
Winston Churchill võib põrgusse sõita.
President Trumani mure Iraani ja Suurbritannia
vastuseisu pärast aina süvenes ja ta saatis Iraani Averell Harrimani,
New Yorgi endise kuberneri
ja rahvusvahelisi ametikohti pidanud silmapaistva isiku,
et ta Mossadeghi veenaks ja brittidega kompromiss leitaks.
Olen väga tänulik, et te nõustusite Iraani sõitma.
Teie ülesanne on väga tähtis. Usun, et saavutate edu.
Härra Averell pidas peaminister Mossadeghiga hulga kõnelusi.
Tekkis lootus, et maailma rahu ähvardav kriis võib leeveneda.
Vaene Averell Harriman käis brittide ja iraanlaste vahet
ning üritas kokkulepet saavutada, ent mõistis siis,
et osapooled seda ei soovi.
Britid üritasid Mossadeghi majanduslikult survestada.
Üks moodus oli naftatööstuse sulgemine.
Arvati, et iraanlased ei suuda seda juhtida,
aga tegelikult suutsid.
Survet suurendati ja loodeti, nagu üks briti ettevõtte töötaja ütles:
küll nad rahahädas meie juurde roomavad.
Kehtestati embargo ja Iraan ei saanud naftat müüa.
Kui Itaalia tankerid tulid naftat ostma, pidasid britid nad kinni.
Riigi peamine tuluallikas kuivas kokku,
sest Iraani väliskaubanduse peamine sissetulek pärines naftast.
Britid otsustasid, et veavad Mossadeghi rahvusvahelise kohtu ette.
Britid saatsid ÜRO julgeolekunõukogule resolutsiooni,
et Iraanilt nõutaks naftaettevõtte tagastamist.
Kui Mossadegh seda kuulis, tegi ta midagi,
mida ühegi vaese riigi juht polnud varem teinud.
Ta lendas New Yorki see polnud tol ajal lihtne,
ja tutvustas julgeolekunõukogule isiklikult Iraanis toimunut.
Ta tekitas New Yorgis kõvasti elevust.
Ta külastas vabaduse kella ja käis Washingtonis.
Ta oli väga värvikas isik.
Nagu armastatud, aga veidi ekstsentriline lemmikonu.
Tema kõne julgeolekunõukogus oli väga jõuline.
Enamik inimesi ÜRO-s ja kogu maailmas kuulsid esmakordselt,
kuidas vaene riik oma vaatevinklist tekkinud vastasseisu selgitas.
Alati oli kuulatud teist poolt.
Iraani kriis: Mossadegh annab ÜRO-s naftakriisi osas aru.
ÜRO peab veel kord tegelema tõsise probleemiga,
kui Iraani peaminister Mohammad Mossadegh saabub julgeolekunõukogusse
põhjendama seda, kuidas tema Iraani naftaprobleemi näeb.
Vananev riigimees pani saali kihama, kuna väitis,
et ÜRO-l puudub põhjus sekkuda, sest tegu on riigi siseasjaga.
Ta süüdistas britte relvajõududega ähvardamises.
Briti esindaja Gladwin Jebb kuulas tema väited ära,
nagu ka ameeriklane Warren Austin. Tulemuseks on rahu või sõda.
Pärast seda tegi julgeolekunõukogu midagi erakordset.
Ta keeldus vastu võtmast julgeolekunõukogu juhtiva liikme,
Suurbritannia poolt esitatud resolutsiooni.
ÜRO ei nõudnud Mossadeghilt naftaettevõtte tagastamist.
Siis otsustasid britid Mossadeghi Haagi kohtusse anda
ja Mossadegh lendas Haagi.
Haagi kohtus toimunud ülekuulamisel ei suudetud erimeelsusi lahendada,
sest peaminister Mossadegh kaitseb parlamendi toel rahvuslikke huve.
Juhtus sama. Ta mõjutas avalikku arvamust, ja ka kohtunikke.
Ja kohtunikud ei nõudnud temalt samuti naftaettevõtte tagastamist.
Brittidel hakkasid võimalused lõppema.
Nende arvates oli Iraan varastanud midagi brittidele kuuluvat.
Kõik tundus selge. Meil oli nendega leping.
Nad andsid oma nafta meile. Nüüd tahavad nad seda tagasi,
aga lepingut ei tohi rikkuda, sellel on nende allkiri.
ÜRO ja Rahvusvaheline Kohus selle väitega ei nõustunud.
See jahmatas britte.
Britid üritasid Mossadeghi tõrjuda ja andsid parlamendiliikmetele pistist.
Ent Mossadegh sai haisu ninna ja saatis britid maalt välja.
Kui suleti Briti saatkond Teheranis,
polnud brittidel enam valikut. Nad olid sulgenud sadamaid,
kaevanud rahvusvahelistesse organisatsioonidesse,
ähvardanud, kehtestanud embargosid... Nüüd polnud kedagi isegi enam Iraanis
ja nad pöördusid ameeriklaste poole. Churchill palus Trumanilt teenet.
Palun kukuta see hullumeelne, kes võttis ära meie naftaettevõtte.
Arvan, et Harry Truman oli riigipöörde vastu
ja britid nägid kõvasti vaeva, et Harry Trumanit nõusse saada.
Aga Truman keeldus.
CIA polnud seni ühtegi valitsust kukutanud.
Truman oli veendunud, et seda ei tohikski teha.
Tundus, et brittide võimalused on otsas.
Ent 1952. aasta novembris tekkis Briti välisteenistuses elevus.
Washingotonis tuli võimule uus president, Dwight D. Eisenhower.
IKE presidendiks.
Mulle meeldib Ike, sulle meeldib Ike. Ike meeldib kõigile.
Toome plakatid, taome trummi, saadame Ikei Washingtoni.
Peame saavutama eesmärgi, rassima päeval ja ööl.
Las Adlai läheb oma teed, meie järgneme Ikeile.
Mulle meeldib Ike, sulle meeldib Ike. Ike meeldib kõigile.
Toome plakatid, taome trummi, saadame Ikei Washingtoni.
Nüüd on kõikidel ameeriklastel aeg oma riigile appi tulla.
Truman ja Eisenhower olid täiesti eri meelt,
kas Mossadegh on probleem või lahendus.
Truman ja välisminister Dean Acheson olid Mossadeghiga koostööd teinud.
Nad elasid kaasa Iraanile ja tema püüetele brittide võimu alt vabaneda.
Nad olid veendunud, et Mossadeghiga tuleb alustada läbirääkimisi.
Eisenhower ja tema meeskond ei olnud päris kohe seda meelt
ja olid valmis otsima teistsuguseid lahendusi.
Britid asusid uut valitsust veenma, et Mossadegh tuleb kukutada.
Uus välisminister John Foster Dulles oli ammu kommunismi eest hoiatanud.
Suure osa elust töötas ta juristina rahvusvahelistes suurettevõtetes.
Tema vend Allen sai CIA uueks juhiks.
Oli esimene ja viimane kord, kui ühe pere lapsed korraga
Ameerika välispoliitika avalikku ja varjatud poolt kontrollisid.
Brittidel polnud keeruline veenda vendi Mossadeghi kukutama
Siis panid vennad Dullesed kommunismile rõhudes
mõtte riigipöördest pähe ka presidendile.
Eisenhoweri valitsuses oli ainult üks isik,
kes mõistis Mossadeghi tegelikke ajendeid.
See oli president Eisenhower.
Ühel riikliku julgeolekukomitee koosolekul ütles Eisenhower,
et kukutab hea meelega kommunist Mossadeghi,
aga et ta ei teadnud, et Mossadegh kommunist oli.
Dullesed andsid väga hea vastuse.
Mossadegh ei ole tegelikult kommunist, aga ta on vana mees,
kes võib surra või kes võidakse kukutada.
See tekitaks ebastabiilsust, Iraanis on kommunistlik partei,
Iraanil on piir Nõukogude Liiduga...
Asjaolude kokkulangemise tõttu võib Iraan kommunistlikuks muutuda.
Viimaseks tilgaks karikas oli teade "kommud tulevad.
Kus me seda enne kuulnud oleme? "Kommud tulevad.
Ja Eisenhower vastas, et hea küll, olen nõus.
Eisenhower kiitis selle heaks. Üks asi mängis veel rolli.
Vastupidiselt arvatule vihkas Eisenhower sõda.
Tuumasõja vallandumist ei tahtnud ta kohe kindlasti
ja ta kaldus pigem salaoperatsioonide poole,
sest võrreldes sõjaga olid need odavad.
Riigipöörde kavandamine
Kui Eisenhoweri valitsus oli otsustanud Mossadeghi kukutada,
saatis Allen Dulles riigipööret korraldama Kermit Roosevelti.
Kermit Roosevelt oli Theodor Roosevelti lapselaps.
Ta oli väga hea haridusega, ta oli ju Roosevelt.
Ta oli täis nooruslikku energiat ja tahtis oma riiki teenida.
Aga ta tahtis seda teha salajasel ja seikluslikul moel ning välismaal.
Ta oli CIA Lähis-Ida haru juht ja seega loogiline valik.
Ta sobis sellise operatsiooni jaoks hästi.
1953. aasta augusti alguses saabus Kermit Roosevelt Teherani
ja salaoperatsioon algas.
Seda operatsiooni on põnev uurida,
sest saame vastuse küsimusele: kuidas valitsust kukutada.
Kujutlege, et teid saadetakse mõnda riiki ja kästakse kukutada valitsus.
Mida te teete esimesel päeval? Aga teisel?
Kermit Roosevelt oli nagu päris James Bond
ja viis ellu väga tõhusa plaani.
Roosevelt andis altkäemaksu kohalikele ajalehetoimetajatele,
kes hakkasid väitma, et Mossadegh on diktaator ja tuleb kukutada.
Iga päev ilmus artikleid Mossadeghi pahelisusest.
Et ta on juut, homoseksuaalne, kurjategija ja brittide agent...
Mida iganes, et teda kahjustada.
Roosevelt ei jätnud midagi juhuse hooleks.
Pistist maksti ohvitseridele, usujuhtidele, parlamendiliikmetele.
Üks kõige huvitavamaid asju,
mida Kermit Roosevelt lisaks altkäemaksu andmisele tegi,
oli see, et ta otsustas Teheranis tekitada kaose.
Ta uskus, et kui Teheranis toimuvad iga päev mässud ja vägivallaaktid,
hakkavad inimesed arvama, et peaminister on kontrolli kaotanud.
Riigipöörde lähenedes maksis ta pistist
Teherani kõrilõikajate pealikule Loll Shabanile,
et see oma mehed kohale tooks.
Kermit Roosevelt arvas, et see jõuk peaks kihutama läbi Teherani,
vägivallatsema jalakäijate kallal, purustama poeaknaid,
laskma moeede pihta püssi ja karjuma:
"Elagu kommunism, me armastame Mossadeghi!
Aga siis tuli Kermit Rooseveltil veelgi parem mõte.
Ta palkas teise jõugu seda jõuku ründama
ja vallandusid tänavarahutused.
Esiti arvas Kermit Roosevelt, et ahh tuleks vandenõusse kaasata.
Britid oli Iraani Teise maailmasõja ajal okupeerinud
ning Mohammad Reza Pahlavist ahhi ehk riigipea teinud.
Enne seda sundisid nad ahhi isa, halastamatu türanni,
väidetava natside pooldamise tõttu troonist loobuma.
Britid lootsid, et nooremat ja nõrgemat ahhi on lihtsam kontrollida.
ahh oli argpükslik könn ja tõeline lödipüks.
Väga erinev mehest, keda tunneme 20 aastat hilisemast ajast.
Ta pelgas end asjaga siduda, sest kartis,
ja võib-olla põhjusega, et kui asi veab viltu,
on temaga lõpp. Ta kihutatakse maalt välja.
Asi polnud viimase hetkeni kindel.
Isegi ahh ei uskunud, et see läbi läheb.
Nad lennutasid kohale tema vihatud õe, et see teda veenaks.
Kermit Roosevelt ja hulk teisi pidid
ahhi kõvasti veenma, et ta vandenõus osaleks.
Mida Kermit Roosevelt ahhilt soovis?
ahh pidi välja andma kaks käsku.
Esimene käsk vabastas Mossadeghi peaministri ametikohalt
ja teine määras kindral Zahedi tema mantlipärijaks.
Ühel hilisõhtul, kesköö paiku, saabus üks ahhile ustav kindral,
kes tol ajal oli veel kolonel, koos paari sõduriga Mossadeghi koju
ja prõmmis uksele. Kui uks avati, andis ta ahhi käsud talle edasi.
Kõik teadsid, kuidas Mossadegh nendele käskudele reageerib.
Ütleb, et need on ebaseaduslikud ja keeldub neid täitmast.
Parlamendi nõusolekuta pole neil õigust peaministrit vallandada.
Ja siis oli plaanis ta vahistada.
See lihtne plaan läks luhta, sest Mossadegh sai haisu ninna.
Kui ahhi sõdurid Mossadeghi vahistama tulid,
oli Mossadeghil rohkem sõdureid ootamas.
Vahistati hoopis ahhi kolonel.
Järgmisel hommikul kõlasid Teherani raadios uudised, et Briti vandenõu,
milleks iraanlased seda naiivselt pidasid, oli läbi kukkunud.
Kui ahh seda kuulis, lahkus ta kohe maalt,
sõitis esmalt Bagdadi ja siis Rooma.
CIA teatas Rooseveltile, et olukord on liiga ohtlik
ning tal tuleb kohe Teheranist lahkuda.
Aga Kermit Roosevelt mõtles, et see on siiski võimalik.
On veel hulk kasutamata võimalusi. See on endiselt võimalik.
Ja näidates üles leidlikkust, mille poolest ta kuulsaks sai,
otsustas ta Teherani jääda ja neli päeva hiljem uuesti proovida.
Järgmiste päevade jooksul tekitas ta erinevaid niite tõmmates
Teheranis veel suurema kaose.
Ta suunas tänavatele ühe jõugu teise järel.
Kui mullad Mossadeghi avalikult hukka mõistsid, tulvas sõjavägi tänavatele.
Neil polnud aimugi, et oli isik nimega Kermit Roosevelt,
kes tegutses USA saatkonna keldris.
Kui kaks CIA heaks töötanud Iraani agenti põnnama lõid,
tegi Rooselvelt neile pakkumise, millest polnud võimalik keelduda.
Kermit Roosevelt hankis koti 50 000 dollariga ja ütles,
et kui nad teda edasi aitavad, maksab ta neile 50 000 dollarit,
aga kui ei aita, siis nad tapetakse.
Nad muutsid meelt ja otsustasid aidata.
19. august 1953
Roosevelt teadis, et teisi tema ohvitsere pole veel puututud.
Ta lasi USA saadikul Loy Hendersonil Mossadeghile teate viia:
taasta tänavatel kord, muidu ei tunnista USA sind enam peaministrina.
Henderson valetas, et ameeriklaste elud on ohus.
Mossadegh langes lõksu ja andis relvad käest.
Ta kutsus toetajad tänavatelt ära ja kehtestas komandanditunni,
mis võimaldas vandenõulastel ligi pääseda kütusele ja relvadele.
Vandenõuga liitunud sõjaväelased sõitsid tankidega Teherani.
Mitte selleks, et tänavatelt demonstrante peletada,
vaid et Mossadegh vahistada.
Mossadeghi residentsis toimus tulevahetus.
Mossadeghi meeste kolm tanki ei suutnud vastu panna
residentsi piiravale 36 tankile ja residents hävitati.
Tulistamine lakkas hilisõhtul ja inimesed põgenesid.
Mossadegh hüppas üle müüri ja kadus. Maja rüüstati.
Kõik toodi majast välja ja Mossadeghi isiklikke esemeid müüdi tänaval.
Üks inimene ostis 35 dollari eest tema külmiku.
Nüüd oli Zahedi sõnul aeg anda lõplik hoop.
Riigipöörde juhiks oli CIA valinud halastamatu Fazlollah Zahedi.
Teise maailmasõja ajal oli kindral Zahedi viibinud
natsi agentidega suhtlemise tõttu Briti kontsentratsioonilaagris.
Kindral Zahedi oli Kermit Roosevelti pantvang.
Teda hoiti Ameerika saatkonna lähedal asuvas peidikus.
Roosevelt teatas, et kõik on korras, sinust saab peaminister.
Tema lihtsalt ootas aluspesu väel uudiseid.
Zahedi sõidutati tankiga mööda Teherani tänavaid raadiojaama,
kus teatas, et Mossadegh on kukutatud ja nüüd on peaminister tema.
Sündmus oli pidulik, ent üks tõrge siiski tekkis.
Teadustaja otsustas, et enne tema kõnet tuleb marssi mängida.
Näitamaks, et Iraani patriotism on viimaks võidule pääsenud.
Väidetavalt läks ta joostes saatkonna raamatukokku,
võttis esimese kätte sattunud plaadi,
pani selle peale ja kostma hakkas USA hümn.
Võib-olla oli tegu ajaloo vingerpussiga,
sest tegelikult tulidki võimule ameeriklased.
Reageeriti kiiresti ja peale pandi Iraani muusika.
Zahedi pidas kõne, teatades, et paha Mossadeghi on läinud
ja tema taastab suursuguse Iraani.
ahh sõi Rooma hotellis lõunat
ja mõtles ilmselt, mida endaga peale hakata.
Ta oli juba öelnud, et peab hakkama tööd otsima,
sest Iraani pole tal enam asja.
Äkki tormasid sisse ajakirjanikud ja teatasid,
et toimus veel üks riigipööre ja see õnnestus.
Oled uuesti mängus, sinust saab riigipea!
Ta oli vapustatud ega suutnud mõnda aega sõnagi lausuda.
Lõpuks ta ütles: teadsin seda, nad armastavad mind.
USA saatkonnas voolas ampanja ja peeti rõõmupidu.
Vennad Dullesed said teada,
et nad suudavad uuel moel maailma muuta.
Pärast riigipööret vahistati mitusada sõjaväeohvitseri ja 60 hukati.
Vabaneti kõigist demokraatialikule valitsusele ustavatest ohvitseridest.
Sõjaväes toimus puhastus ja tehti midagi,
millest Mossadegh oli hoidunud
moodustati võimuladvikule lojaalne armee.
Riigipöördes osalemise eest maksis CIA Zahedile 5 miljonit dollarit.
Naftatööstus denatsionaliseeriti. Asutati rahvusvaheline konsortsium
ja 40% aktsiatest läks Ameerika ettevõtetele.
Kasum jagati Iraaniga pooleks, aga brittide kontroll säilis
ja naftaettevõte nimeks sai British Petroleum.
Kolm kuud pärast riigipööret mõisteti Mossadegh
tribunali ees riigireetmises süüdi.
Tema tulised kaitsekõned panid kohtusaali kihama.
Neid mäletatakse tänapäevani.
Te väidate, et see kohus pole pädev. - Jah, see on täielik valskus.
Miks mind siia toodi? Ma pole kunagi sõjaväelane olnud.
Olin peaminister. Ja olen seda seaduse järgi siiani.
Süüdi olen ainult ühes: ma ei alistunud välisjõududele.
Külm sõda ja McCarthy ajastu
McCarthy ajastu oli Ühendriikides õõvastav aeg.
See kestis 1950.-1954. aastani
ning sümboliseerib kommunismihirmu.
Sügavat hirmu, isegi hüsteeriat.
Kavatsen sõita nendesse osariikidesse
ja anda ameeriklastele tõese pildi sellest,
kuidas kommunism Koreas on levinud, ja sellest, kuidas kommunism
meie enesehävituslikku välispoliitikat on suunanud.
Tekkis surve, et presidentide poliitika muutuks parempoolsemaks.
John Foster Dulles toetas Eisenhoweri valitsuses kommunismi tõrjumist.
Ta kritiseeris pikalt Trumani poliitikat,
et Ühendriigid suhtuvad kommunismi liiga leebelt.
Ja ta oli häälekalt kommunistide vastu.
Ta on hiljem tunnistanud, et kippus ohtu suurendama,
kuna see teenis teatud huve.
Võib öelda, et kommunistidel ei olnud
1952-1954. aastal Iraanis ühtegi tõsiseltvõetavat plaani.
Lisaks ei olnud selle aja Iraani kommunistidel Tudehiga eesotsas
mingit soovi Nõukogude Liidu sabarakuks hakata.
Tegu oli kohalike, mitte tavapärase agitatsioonirühmaga.
Nad polnud Moskva palgatuna Iraani saadetud.
Kommunistlikud ideed olid Mossadeghi omadega muidugi teravas vastuolus.
Võib spekuleerida, et olud oleksid võinud muutuda
ja kommunistlikud mõjud kasvada.
Kommunismiohule rõhutakse sageli siis, kui see kasulik on.
Naftakriisi alguses avaldasid ameeriklased brittidele survet,
et nad Mossadeghiga asjad korda ajaksid
ja ameeriklased ütlesid brittidele,
et Mossadegh kõrvaldatakse ja kommunistid võtavad üle.
Britid kummutasid selle väite ja ütlesid, et sellist ohtu küll ei ole.
Võime Mossadeghile survet avaldada, aga kommunismiohtu ei ole.
Hiljem teatasid britid,
et Mossadeghist tuleb kommunistide peatamiseks vabaneda.
Acheson kinnitas samuti, et kommunismiohtu tegelikult ei ole.
Kommunismioht oli läänes sageli kõneaineks.
Kui tahtsid midagi teha, siis mainisid seda.
Pragu õigustatakse kõike rahvusvahelise terrorismiga.
Vennad Dullesed mõistsid ka ise, et kommunistide võimuletulek Iraanis
oli ajaloolisest vaatevinklist üsnagi kaheldav.
Ekslikult arvatakse, et riigipöörde põhjus peitus külmas sõjas.
Et CIA korraldas riigipöörde USA ja Nõukogude Liidu vastuseisu tõttu.
Mina väidan, et riigipöörde tegelik põhjus oli naftakriis,
kui Iraan naftaettevõtte riigistas.
See ohustas britte
ja tegelikult kõiki lääne ettevõtteid,
Ameerika omi sealhulgas, sest Lähis-Idas või Lõuna-Ameerikas
võinuks Ameerika ettevõtetega juhtuda sama.
Tagasilöök
1953. aasta suvi oli ärev
ja Mossadeghi jaoks väga ohtlik aeg.
Kenneth Love ajakirjanik
Mossadeghi maja oleks tulnud kaitse alla võtta.
Seda ei tehtud ja jõugud hävitasid selle.
Tänavatel toimuv verevalamine oli kohutav.
Tankid ründasid maja, tapeti palju inimesi.
Paari tunni jooksul hukkus 300 inimest.
Olin ahhi küsitlevate reporterite seas.
Lisaks minule oli United Press.
Ta seletas kahjurõõmsalt, et tegu oli päästmisega.
Kermit Rooseveltiga kohtusin esmakordselt pärast riigipööret.
Arutasime korduvalt, kas see ikka oli hea mõte.
Ta vastas, et muidugi oli. Nii võitsime 20 aastat.
See oli väga tagurlik... Kermit täitis käsku.
Arvan, et ta tõesti uskus oma eesmärki.
1953. aasta riigipööre oli nagu giljotiin.
See tõi kaasa tohutud repressioonid ja muutis olukorda.
Hakati avaldama poliitilist survet.
Ilmalikud ühendused, rahvarinne ja Tudehi partei saadeti laiali.
Pärast 1953. aastat ei tohtinud nad enam tegutseda.
1953. aasta riigipööre oli CIA arvates tohutult edukas.
See sobis hästi president Eisenhoweri, vendade Dulleste ja teiste ideega,
et salaoperatsioonidel on Ühendriikide välispoliitikas väga oluline koht.
Sellest võeti edasiste operatsioonide puhul eeskuju,
ka 1954. aastal Guatemalas.
Meil siin Ameerika Ühendriikides on lühike mälu,
aga inimesed Lähis-Idas ei unusta kunagi.
Ja selles poliitiline tõde peitubki.
Iraanlased teavad seda hästi,
aga keskmisel ameeriklasel pole õrna aimugi,
et sekkusime valitud valitsuse tegevusse.
Mind häirib väga, et ameeriklaste arvates ei tee me midagi halba,
kui oleme valmis demokraatia edendamise nimel kasutama jõudu.
Ja kui tegu on valitud juhiga... Ka viimastel aastatel:
kui meile Lähis-Ida juhid ei meeldi, siis me neid ei toeta.
CIA hoiatas hulga aastaid tagasilöögi eest.
Kui ma presidendivalimistel seda mainisin,
siis polnud see minu väljend. Viitasin CIA-le.
Nad teadsid, et iraanlased võivad kätte maksta
ja tulemused võivad olla ettearvamatud.
Peaksime teadma, mis 1953. aasta riigipöörde ajal toimus.
Kõik inimesed peaksid ajaloo kohta teadma tõde
ja seda ei tohiks varjata.
Kui ajalugu väänata, teeme vigu edasi.
Ajaloost on abi, kui enda vastu ausad oleme. See on kõige olulisem.
Kui meie enda valitsus vea teeb ja teeskleme, et seda pole juhtunud
või seda kaitseme, siis on see väga kahjulik.
Mõte, et valitsuste kukutamine on alati inimvaenulik, on vale.
Kui ajalugu tunnete, siis teate, et Mossadeghi kukutas ahh.
Mulle teadaolevalt me mõrvade ja inimröövidega ei tegele
ega ole seda kunagi teinud.
Arvan, et olen üsna eetiline inimene.
Iraanlased üritasid organiseeruda.
Nad oleksid vajanud toetust ja asjatundlikku juhendamist.
Endine CIA töötaja Richard Cottam lükkas CIA väited
vandenõus osalemise kohta ümber.
Olin siis ja olen ka praegu kindel,
et kommunismihirmu puhul on tegu paranoiaga.
Oli Joe McCarthy ajastu ja britid rõhusid teadlikult hirmule,
veenmaks meid riigipöördes osalema.
Washington avaldas Pärsia ajakirjanduses
Rashidiani vendade abiga artikleid
tal oli Iraani ajakirjanduses palju kontakte.
Eesmärk oli näidata Mossadeghi kommunistide fanaatilise käsilasena.
Inimesena, kes ei saanud korraga olla rahvuslik ja positiivne.
Need kaks agenti märkasid võimalust
ja saatsid meie kontrolli all olevad inimesed tänavale.
Jäeti mulje, et need olid Tudehi mehed.
Tegu oli provokaatoritega. Aga lisaks olid rünnakrühmad,
kes teesklesid moeede
ja preestrite pihta kive loopides, et on Tudehi mehed.
Teherani põhjaossa sisenenud jõuk oli palgatud,
neil puudus igasugune ideoloogia. Neile maksti USA dollarites.
Ja summad pidid olema väga suured.
CIA koostas riigipöörde läbiviimise kohta aruande.
See oli juhend tulevaste riigipöörete jaoks.
Aga olulisi detaile ei mainita.
Isegi kui oleksime näinud täielikku aruannet,
poleks seal olnud selle koostaja Donald Wilberi nime,
sest see polnud lubatud.
Ka see, et CIA tegi tihedat koostööd Iraani natsidega,
poleks Washingtonile eriti meeldinud.
Ka mõrvast ei räägita.
Kahtlustan, et MI6 ja CIA olid sellega seotud.
Sellised asjad võeti välja.
Arvan, et 1953. aasta riigipöördega oli CIA seotud rohkem
kui Guatemalas või Indoneesias.
Valgust kartvat infot on palju rohkem
ja seetõttu on CIA neid asju väga tõrksalt avaldanud.
"Tunnetate tõde, ja tõde vabastab teid. Johannese evangeelium
1957. loodi ameeriklaste abiga salapolitsei.
Juba ainuüksi selle mainimine tekitas iraanlastes hirmu.
Paljud tudengid põgenesid viiendalt ja kuuendalt korruselt katusele.
Neid visati alla nagu rämpsu ja paljud said surma,
paljudel murdusid jäsemed.
Olin keset piinamiskambreid ja kõikjalt kostus karjeid.
Selle 24 tunni vältel ei saanud ma hetkegi magada.
Oled üksi kongis ja keegi karjub, et ärge tehke, tapke mind parem ära.
Kõikjalt kostis karjeid. See sööbib mällu.
Käed pandi raudu. Seal oli üks konks.
Mind riputati käsipidi sinna üles. Kõik kohad olid valu täis.
Peksti kõvasti. Sain sada hoopi ja kaotasin teadvuse.
Ninast ja suust jooksis verd. Kogu keha oli verine.
Surm oleks kergendust toonud.
Teil on raske sellest rääkida. See oli õudne kogemus.
Te ei pea, kui ei taha.
Minu kohus on ameeriklastele rääkida, kuidas asjad olid.
Tollal tundus, et riigipööre oli väga edukas,
aga vaatame sellele nüüd tagasi.
ahh valitses 25 aastat ja repressioonid tugevnesid.
Plahvatuseni jõudis olukord 1970. aastate lõpus,
kui toimus islamirevolutsioon.
Selle tulemusel tulid võimule Ameerika-vastased mullad,
kes järgmised 25 aastat läänemaailma vägivaldselt
kõikjal maailmas õõnestasid.
Ajaloolisest vaatevinklist ei tundu see riigipööre sugugi nii edukas.
Suur osa ajaloost määrati Teheranis kolme suvenädala jooksul.
Inimesed mäletavad seda ka siis, kui see ei juhtunud eile.
Iraan on väga pika ajalooga maa.
50-60 aastat tagasi juhtunu polegi nii ammu
3000 aasta vanuse riigi jaoks.
1953. aasta puhul on huvitav see,
et Ameerikast sai iraanlaste jaoks agressor.
Enne seda suhtusid iraanlased ameeriklastesse väga hästi,
sest Ameerika oli kolonialismi vastu.
Nad olid ise võidelnud vabadussõjas Suurbritannia vastu.
Kui Ühendriigid poleks Mossadeghi valitsust kukutanud,
oleks demokraatia võinud Iraanis kanda kinnitada.
Meil võinuks keset Lähis-Ida moslemimaailma
kõik need 50 aastat olla stabiilne demokraatia.
Raske on hoomata, kui erinev Lähis-Ida võinuks sel juhul olla.
"Tegevusetus on patt.
Pühendatud pärslastele.
Tõlkinud Liina Laar